Kiusamine koolis – probleemi mitu tahku

Kristi Kõiv 
Tartu Ülikooli pedagoogikadoktor
Mis on kiusamine ehk mille poolest erineb kiusamine mistahes teisest vägivaldse käitumise juhust. 

Kiusamine on selline tahtlik teisele inimesele haiget või kahju tegemine, mille iseärasuseks on see, et tegevus toimub korduvalt pika aja jooksul ning osapoolte suhted pole võrdsed, vaid kiusaja omab ja näitab ülekaalu ning ohver tunneb ennast alaväärsena, kusjuures kiusamist on mitut liiki – füüsiline (näit. löömine, tagumine, tõukamine), psühholoogiline (näit. narritamine, nöökimine, negatiivsete hüüdnimedega nimetamine) või suhetega seotud (näit. grupist väljaarvamine, tõrjumine). Kiusamiseks ei saa lugeda seda, kui kaks võrdset partnerit (näiteks sõbrad) omavahel jõudu katsuvad – näiteks müravad, või seda kui keegi kedagi sõbralikult nalja visates ühe või mõned korrad narritab või nöökab. 

Ühelt poolt ongi küsimus selles, et kui me õpilaste käest küsime, kas neid on koolis narritatud või nöögitud, siis vastab enamik jaatavalt. Kiusamist eelnevalt toodud tähenduses on aga kogenud vähesed. Järgnevalt toodud uurimistulemused puudutavadki kiusamist ainult sellise käitumisena, mis vastab kolmele tunnusjoonele: 
(1) korduv rünnak ohvri vastu toimub pika perioodi vältel; 
(2) tahtlik rünnak ohvri vastu, mis teeb ohvrile kahju kas vaimselt või füüsiliselt; 
(3) eksisteerib tasakaalutus võimusuhtes.
Teiselt poolt – kiusamine on niisugune käitumine, mis ei toimu vaid õpilastevahelise kiusamisena, vaid võib toimuda ka õpetaja-õpilaste suhetes ning täiskasvanute omavahelise kiusamisena töökohal, kusjuures kiusamisel on erinevate suhete võrgustikus eespool toodud kolmele tunnusele vastav tähendus.
Vaatleksime siinkohal mõningaid viimasel ajal saadud uurimistulemusi Eestis seoses kiusamiskäitumisega, toetudes äsja ilmunud uurimusele, mis on ilmunud autori monograafias (Kõiv, K. Kiusamiskäitumise mitu tahku: õpilastevaheline kiusamine, õpilaste kiusamine õpetajate poolt, õpetajate kiusamine õpilaste poolt ning õpetajate kiusamine kooli personali ja lapsevanemate poolt. Tartu: OÜ Vali Press trükikoda, 2006).
Esiteks, kiusamise kogemus õpilaste omavahelistes suhetes oli umbes kolmandikul õpilastel ning seostus eelkõige verbaalse kiusamise liikidega: alandavad märkused, karjumine, solvamine ja sõimamine; umbes ühel neljandikul juhtudest olid õpilased kogenud füüsilist vägivalda ja ähvardamist füüsilise vägivallaga kui tõsiseid kiusamiskäitumise liike.
Teiseks, uurimusest ilmes, et umbes viiendik õpilastest oli kogenud õpetajapoolse kiusamise liigina karjumist ja umbes kümnendik õpilastest teisi verbaalse kiusamise liike (alandavad märkused, sõimamine, solvamine). Alla nelja protsendi õpilastest oli kogenud tõsiseid õpetajapoolseid füüsilise kiusamise juhte.
Kolmandaks, umbes viiendik õpetajatest oli kogenud õpilastepoolse kiusamise liigina karjumist ja õpilaste poolt esitatud põhjendamatuid nõudmisi. Umbes kümnendik õpetajatest oli kogenud teisi verbaalse kiusamise liike (näiteks, solvamine, näägutamine, sõimamine) ning vähem kui kaks protsenti õpetajatest õpilastepoolse füüsilise vägivallaga seotud kiusamise liike (füüsiline vägivald, ähvardamine sellega, füüsilist laadi sooline ahistamine).

Seega, õpilaste kiusamine õpetajate poolt ja õpetajate kiusamine õpilaste poolt kaldus olema ühesuguse ulatusega. Lisaks sellele ilmnes, et erinevate kiusamisliikide struktuur kaldus olema sarnane õpilaste kiusamises õpetajate poolt ja õpetajate kiusamises õpilaste poolt: kõige enam esines karjumist (kogenud umbes viiendik õpetajad/õpilasi); suhteliselt vähem tuli ette erinevaid verbaalse kiusamise liike (kogenud umbes 10% õpetajaid/õpilasi) ning väga vähesel määral esines füüsilise kiusamise liike (alla 4%).

Viimasena toodud uurimistulemused tunduvad olema esmapilgul ettearvatavad, sest selge on see, et kiusamiskäitumine on inimeste vastastikune mõjuprotsess, milles on kaks osapoolt – kiusaja ja ohver. Näiliselt esmapilgul ettearvatavate uurimistulemuste taga on aga oluline teave – kiusamist õpilaste-õpetajate vahelistes suhetes tajuvad mõlemad osapooled sarnasena nii ulatuselt kui üldise struktuuri poolest seoses erinevate kiusamise liikidega. 
Neljandaks, õpetajate kiusamine kooli personali (teised õpetajad, kooli juhtkond, koolitöötajad) ja lastevanemate poolt oli ulatuselt väike ja struktuurilt suhteliselt sarnane: alla 9% õpetajatest oli kogenud täiskasvanutevahelist kiusamist alusetute juttude levitamise ja põhjendamatute nõudmiste esitamise näol, kusjuures teiste verbaalsete ja suhetega seotud kiusamisliikide esinemissagedus jäi alla 5% ning füüsilistkiusamiskäitumist ei esinenud üldse.

Uurimuse tulemused võimaldasid võrrelda omavahel täiskasvanute erinevate suhete tasandeid koolis kiusamiskäitumise liikide ulatusest lähtuvalt - kõige vähem esines kiusamist õpetajate-koolitöötajate vahelistes suhetes võrreldes teiste suhete tasanditega (õpetajad vastukaaluks teised õpetajad, kooli juhtkond ja lapsevanemad), kusjuures ulatuselt väikseim oli õpetajate verbaalne kiusamine  koolitöötajate poolt võrreldes õpetajate kiusamisega juhtkonna ja lapsevanemate poolt.
Kokkuvõtvalt, käesoleva uurimuse ülesehitus võimaldas vaadelda kiusamiskäitumist mitmetahulisena tänu selle uurimisele kolmel suhete tasandil koolis: laps-laps, laps-täiskasvanu ja täiskasvanu-täiskasvanu suhted.
Vaadeldes kiusamisliikide esinemissagedust koolis laps-täiskasvanu suhete tasandil selgus, et õpetajate kiusamine õpilaste poolt ja õpilaste kiusamine õpetajate poolt oli ulatuselt sarnane nii ulatuselt kui ka liikide struktuurilt.

Ühelt poolt, võrreldes kiusamisliikide esinemissagedust koolis laps-laps ja laps-täiskasvanu suhetest lähtuvalt ilmnes, et õpilaste omavaheline kiusamine oli ulatuslikum kui õpilaste kiusamine õpetajate poolt.
Teiselt poolt, võrreldes kiusamisliikide esinemissagedust koolis laps-täiskasvanu ja täiskasvanu-täiskasvanu suhetest lähtuvalt ilmnes, et õpetajad kogesid õpilastepoolset kiusamist märksa sagedamini kui kiusamist teiste täiskasvanute poolt, kellega nad koolis kokku puutusid (teised õpetajad, kooli juhtkond, teised koolitöötajad, lapsevanemad), kusjuures eelloetletud täiskasvanud subjektide omavahelise kiusamise ulatus kaldus olema sarnane.
Kõigil kolmel suhete tasandil (laps-laps, laps-täiskasvanu, täiskasvanu-täiskasvanu) oli tegemist ühesuguse tendentsiga kiusamiskäitumises – verbaalse kiusamise liikide kogemine oli sagedasem võrreldes füüsilise kiusamise kogemisega, kusjuures viimase ulatus oli laps-laps suhetes (õpilaste omavaheline füüsiline kiusamine) ligikaudu 25%, laps-täiskasvanu suhetes (õpilaste kiusamine õpetaja poolt ja õpetaja kiusamine õpilaste poolt) ligikaudu 4% ja täiskasvanu-täiskasvanu suhetes (õpetajate kiusamine teiste täiskasvanute poolt) koolikontekstis seda ei esinenud.